Halfdan Viking.
For lenge, lenge siden var dette en stor by:
Valsgärde.
Vi var ett folk.
En kløft splittet oss. En bro holdt oss sammen.
Om sommeren delte vi avlingene likt.
Og vinteren overlevde vi sammen.
Høvdingen i byen, Nils Dragedreper, var med den magiske øksa si-
- den mest fryktede høvdingen i hele Norden.
Men så døde høvdingen.
Og da øksa en dag forsvant, -
- anklaget sønnene Ragnar og Alarik hverandre for å ha stjålet den.
De bosatte seg på hver sin side av broa og gikk til kamp mot hverandre.
Sverd og økser suste rundt ørene, -
- og plutselig knakk broa sammen under føttene våre.
Og sånn ble vi Østby og Vestby.
Og...
Og så levde vi ulykkelige i alle våre dager.
Nei! Fortsett!
Jeg knep ham på feil side av elva.
Fortell mer, Bjørn. Hva skjedde? Døde du?
Klart han ikke døde. Da hadde vi ikke stått her.
Det er en historie, dumskalle!
Klart han ikke døde! Da hadde han jo ikke stått her, dumskalle!
Men hva skjedde med øksa til høvdingen?
Det var et godt spørsmål.
Et godt spørsmål fortjener jo et godt svar. Ikke sant, Bjørn?
Jo, den ble aldri funnet.
Faren min sier at onkel Alarik har tatt øksa.
Sier han det, du? Ja...
Pass på haltepinken i stedet for å lære ungene masse tullball.
Nå stikker dere, unger!
- Skynd dere! - Førstemann dit!
- Fritt for sverdet! - Det er mitt!
Dere kommer aldri til å tro meg. Jeg holdt på å drukne.
Plutselig dukker denne vakre jenta opp.
Drukningstrikset? Ja, det virker alltid like bra.
Gi dere nå, begge to!
Du setter ikke bare eget liv i fare, men alle andres også.
Tenk om noen fra vest hadde fått tak i deg!
Du har ingenting ved sjøen å gjøre!
Ta på deg mer klær, så du ikke blir syk også.
Forsiktig, Halfdan. Du vet hvordan det går hvis du erter en bjørn.
- Espen... - Først får den ferten av deg.
Så snuser den seg frem til byttet.
Så går den til angrep og kiler deg til du ikke kan stå på beina.
Lov å være mer forsiktig når du går ned til sjøen.
Du kan jo ikke svømme. Jeg lovet faren din å passe på deg.
- Du tror ikke at jeg klarer noe. - Jo da, det tror jeg.
Jeg vil bare ikke miste deg.
Men du, Halfdan? Fortell nå.
Hva var det med jenta? Hvordan traff dere hverandre?
Ja, få høre nå.
Jeg skulle sjøsette den nye båten.
- Jaså? Den med to master? - Jepp.
Men...
Hils til far om dere ser ham.
Men jeg kjørte fast i sivet.
Og da dukket hun opp.
Hjelp!
Unnskyld.
Jeg ville bare tulle litt.
Hva heter hun?
- Hvordan det? - Hun hadde vel et navn?
Kom frem!
Hvor er du?
Bli her til de har gått.
Vent litt! Hvordan kommer jeg tilbake til Østby?
Lenger oppe ved fossen er det mulig å komme over.
Men sier du det til noen, er du dødsdømt! Forstått?
Hvor er hun?
- Det lukter østbyfolk. - Her?
Dit...
Hei!
- Er det bare deg? Hvor ble du av? - Jeg skulle bare fange fisk.
- Det må ha vært litt av en rugg. - Ja, den glapp ut av hendene mine.
Hvor stor var fisken da? Som en liten grevling, kanskje?
Hun hadde vel et navn?
Nei.
- Hva skal en gjøre? - Han er nysgjerrig.
La ham være i fred. Han klarer seg.
Løft den, da. Kom igjen.
Det ser ikke ut som om det er hungersnød. Men de har byttet guder.
- Hvorfor det? - Jeg vet ikke helt.
- Men nå har de bare én. - Hvorfor ha én når de kan ha flere?
- Men så de deg? - Nei, nei.
Halfdan, guttungen til smeden, så dem. Han var også der.
Slapp av. Jeg fikk tak i ham.
Det er bra. En konflikt med Vestby er det siste vi trenger nå.
Vi har mer enn nok fra før.
Hva er det som har skjedd?
Jo, du. Ungene dine spiste middag i skogen, -
- siden faren ikke er i stand til å skaffe mat til dem.
I skogen? Hva spiste de til middag der?
- Noen røde sopper med hvite prikker. - Fluesopp? Spiste ikke du også?
Jo, men jeg spyttet den ut for å se hvordan det gikk med de andre.
Bra, Hilda. Bra.
Byen sulter, Ragnar. Er det ikke på tide å be broren din om et lån?
Nei, du. Aldri i livet.
Jeg har ikke tenkt å se på ham før han gir meg tilbake øksa.
Tror du at kartet til faren min stemmer, Bjørn?
Ja visst.
Han kjente havet som sin egen håndflate.
Han tegnet til deg for at du skulle vite hvor han var.
Bare til deg.
Hvorfor tok han meg ikke med seg?
Halfdan, faren din overlot deg til meg fordi han måtte.
Du er alt for ham.
Da skulle han ikke ha reist.
Tror du at han kommer tilbake?
Meia? I morgen er den store dagen.
Du vet at du har en viktig oppgave når munken kommer.
Hva heter du?
Pump, da!
Bra!
Jeg skjønner ikke at det kan være så farlig.
Nå må du høre veldig godt etter.
Du må love meg tre ting.
Én: Ta deg aldri over til den andre siden av elva.
To: Ta deg aldri over til den andre siden av elva.
Tre: Ta deg aldri over til den andre siden av elva.
- Er det greit? - Jepp.
- Aldri! - Ja, sa jeg!
Se! Nå kommer munken.
Se på hesten, da. Se!
- Pax vobiscum. - Ja... Pax, pax.
Og hjertelig velkommen til Vestby.
Håper at reisen gikk bra.
Jeg, Alarik.
Unnskyld meg. Slipp meg frem. Unnskyld.
Unnskyld. Takk skal du ha.
- Salve. - Salve.
- In via bona? - Certo cito.
Hva snakker de om?
- Her! Jeg laget en fløyte til deg. - Takk.
Pax vobiscum.
Pax.
Dæven!
Maken til møkk! At ting ikke bare kan fungere.
- Hei, Espen. - Kom, så skal du få se noe.
- Du er nødt til å hjelpe meg. - Ja, ja.
Jeg lurte bare på...
Så du den?
- Hva skjedde? - Aner ikke.
Men var det ikke morsomt?
Det er ikke lett å være oppfinner i våre dager når alt finnes fra før.
Hva om du vil få kontakt med noen som er veldig langt borte, -
- og som du gjerne vil treffe? - Det beste er å finne personen.
- Hva om det ikke går? - Ja, se her.
Og så var det den der.
Frem og tilbake.
Ja...
Røyksignaler har fungert i alle år.
Takk, Espen.
Hardere! Sånn!
- Nei! - Ja, jeg vant!
Bra! Bra, du.
Du er for liten til å skyte. Du står i veien. Flytt deg!
Skuldrene, Torleif!
- Min tur. - Flytt deg!
- Men det er min tur nå. - Nei!
Det blir aldri din tur om du ikke slutter å mase.
Se på meg nå.
Dere skal ikke slåss på ordentlig. Si unnskyld.
- Hilda... - Si unnskyld!
Hersens unge!
- Da er det revejakt. Øst mot vest. - Vent litt. Bare én gang til.
- Halfdan, kom hit. - Ta den!
Glem pinnene. Kom, vi mangler en mann.
Du kan bli med på det dårligste laget, vest.
- Vest. Sånn. - Ta den!
Øst, øst, øst, vest, øst.
- Lykke til. - Vest, øst, øst.
Vest, øst, øst.
Never og sverd har alle.
Men øyne i nakken har kun en ekte viking.
Kom igjen! Ja! Mye hardere!
Hei, pass deg.
Ikke løp utover. Inn i midten.
Gorm! Kom igjen, inn i midten.
Ja! Våg å satse. Stå på! Bra!
Bra jakt. Sånn, ja. Kom hit, nye haler.
Nye haler. Kom igjen.
Det er bra. Stå på! Ingen flere haler.
Ingen flere haler. Dere stiller dere på rekke.
Still dere på rekke her.
Hva driver du med?
Du tar aldri halen min igjen, haltepink.
- Slipp meg! - Du blir aldri en ekte viking.
Halfdan Halvviking er det du er.
Ditt halte lille krek.
- Hei! Hva driver dere med? - Han jukset!
Takk for det, du.
At du er halt er én ting, men her jukser vi ikke. Forstått?
Hvem har flest haler? Gorm?
Bra! Bra jobbet.
Odin, Tor, Frøy. Nei!
Odin, Tor, Frøy.
Å bli prinsesse er ikke bare moro. Det medfører et visst ansvar.
- Jeg vil ikke bli prinsesse. - Nei vel. Men...
Far har bestemt at det er slik.
Vær så snill, skynd deg opp på rommet og skift.
Hjelp! Hjelp!
Ta av hetten din!
Skynd deg!
Hvordan går det?
Det virket faktisk.
- Hva? - Å! Nei, glem det.
- Hva skjedde? - Jeg ville sende noen røyksignaler.
- Så det var du som tente på? - Ja visst.
Jeg var litt usikker på om det ville virke, men nå sitter vi her.
- Ertehjerne! - Jeg ville bare vite hva du heter.
- Jeg heter Meia. - Halfdan.
Du har noe på kinnet. Du blør.
Sånn. Det går bra.
Hva var det?
Som bevis på vår tro, gir vi dere vår siste sau.
- Hva er det de gjør? - Håper at gudene skaffer oss mat.
Hvis du hører oss, Frøy, gi oss et tegn på din gode vilje.
Tenk å ofre den siste sauen i stedet for å spise den. Så idiotisk.
Se der!
Tor!
- Få tak i sauen! - Stopp!
Stopp, da!
Nå har vi fått nok! Familien min sulter.
Det er ingenting som fungerer her, og jeg blir bare så sinna.
- Forstår du? - Ja, jeg også.
Ro dere ned!
Vi er ikke rustet for krig, så vi må sette vår lit til gudene.
- Oppfinnelsene dine redder oss. - Jaha?
Får håpe at noen av dem kan spises.
- Er det sant? Har dere ikke mat? - Nei. Hele byen sulter.
Du? Jeg har en idé. Kom.
- Hvor skal vi? - Bare vent og se.
Kom, da.
Hvis vi skal gjøre dette sammen, må vi stole på hverandre.
- Hva? - Bare spytt i hånda di.
Slutt å skape deg. Bare spytt!
Nå har vi sverget en ed. Vi svikter ikke hverandre, samme hva.
Og her har vi kirken.
Beklager rotet. Som du vet, er vi i ferd med å gå over til Jesus.
- Går dere alltid kledd sånn? - Nei. Byen vår skal bli kristen.
Vent her, du.
- Skal ikke det være andre veien? - Kjære deg, Kristina.
Hvordan hadde det tatt seg ut med et kors opp ned i en kirke?
- Overlat dette til meg. - Ja vel.
- Das kreuz... Falsche richtung. - Neimen! Det henger visst feil vei.
Dere har satt opp korset feil vei.
- Hva sa jeg? - Jeg må gjøre alt selv.
Kristendommen vil samle hele byen, sterkere enn du har forestilt deg.
Au, au, au, au! Au! Aeuvum!
Meia?
- Hva gjør du der oppe? - Jeg øver.
Vi må jo snakke latin nå som munkene er her.
Canis ego sum minima. Jeg er en liten hund.
Jeg er en liten hund, ja. Jeg er en liten hund. Canos...
Spis hvis du er sulten.
Spis, da!
- Her er det mat til en hel by. - Eller to.
Ave Maria. Cum spiritus sanctus.
Ave Maria, gratia plena. Cum spiritus sanctus.
Halfdan?
Halfdan, kom, da!
Tror du ikke at de oppdager at maten er borte?
- Nei da. - Takk og pris. Håper du har rett.
Vi skal ned der borte.
- Er det den veien? - Ja.
- Hva synes du? - Jo, her kan vi få ryddet opp.
Og så kan vi ha fest for byene.
Hadde faren din vært her nå, ville han halshugget meg.
Så dere fikk kontakt?
Du vet hva vi pleier å si? Den som intet våger...
...intet vinner.
Kontakt med hvem?
Med gudene.
Ja, nettopp! Med ildguden.
- Med Heimdall? - Det er det han heter, ja.
Jeg øver på å gjøre opp ild, så jeg kan hjelpe deg mer i smia.
Men dette... Har dere vært i kontakt med...
Det er jo helt... Kom hit, gubbe!
Nå ordner det seg.
Dette var jo kjempegodt. Ikke sant?
Sånn.
Gjett om de blir overrasket.
Vi blir aldri ferdige når det er så mye mat å dra på.
Hei...
Stå med kroppen den veien.
Du kan ikke bare stoppe der. Ta mer i.
Hjelp! Jeg kan ikke... Hjelp! Hjelp!
- Hjelp! - Slapp av. Slapp av.
Nei. Ta det med ro.
Sikt. Og skyt.
Fortsett. Ta det med ro.
Du vil knapt kjenne noe, Nøffe. Det går kjempefort.
Sånn.
Når gir jeg deg min siste gris.
Kjære Frøy, vær snill å gjøre den til ei pølse!
Ha det, Nøffe.
- Det var det. - Bare én runde igjen.
Jeg orker ikke!
Da kan du glemme grisen, din hersens latsabb!
Ragnar lever i håpet.
Han vil heller dø enn å vise at han er svakere enn Alarik.
Disse sta gubbene, altså!
Alt var mye bedre før i tida. Da tok karene ansvar.
Men nå til dags gjør de ikke nytte for seg lenger.
Der har du Ragnar på en prikk.
Jeg har hørt om kvinner som har prøvd å bo for seg selv, -
-og så delte de på arbeidet hjemme.
- For seg selv? - Ja.
Den ene uka bodde han et sted, og den andre hun et sted.
De hadde barna sammen.
- Delte de på klesvasken også? - Ja, alt sammen.
Så mye salt.
- Hva bruker dere alt det til? - Ingenting.
Saltet har vært her siden vi var én by.
Men uten mat har vi ikke bruk for det.
Ser du det lille huset? Der bor jeg med Bjørn.
- Er Bjørn faren din? - Ja. Eller nei.
Jeg bare bor hos ham. Dere vil like hverandre.
Men hvor er foreldrene dine?
Å være høvding innebærer et visst ansvar.
I tillegg til at jeg har dere... Jeg er en slags far for hele Østby.
Jaså? Da har du jo mange munner å mette.
- Vi bør dele på alt. - Hvordan dele?
Oppgaver og ansvar. Skaffe mat. Alt mulig. Hver for oss.
Den ene uka har du barna. Da kan jeg gjøre hva jeg vil.
Den andre uka har jeg barna. Da kan du være høvding som du vil.
Og så sender du vikingene av sted for å skaffe mat, -
-før hele byen sulter i hjel.
Der er du jo. Så bra!
Nå har det seg slik at taket mitt er ødelagt igjen.
Da synes jeg at du skal få det reparert.
- Du har vel det øverste ansvaret? - Ja, ja, ja, ja.
Deres by har masse salt, men ingen mat.
Vår mat blir ødelagt fordi vi ikke har salt. Noe så tullete!
Når Østby får mat, og Vestby salt, blir byene venner igjen.
- Vi kan jo alltids håpe. - Vi ordner det siste i morgen.
Vent litt!
Her.
- Men det er jo ditt. - Jeg har flere.
- Hilda! - Hva gjør dere? Hvem er du?
- Hun forstår deg ikke. - Snakker hun et annet språk?
Det stemmer. Hun snakker bare i-språket.
Ikki sint? Di snikkir biri i-sprikit.
- Ji! Ikki sint? Vi sis i mirgin. - Ibsilitt.
Jeg vil også snakke et hemmelig språk.
Du, Hilda? Hvis du lover ikke å fortelle at du har sett henne, -
-lærer jeg deg i-språket.
Jig livir. Jig skil ildri ivsliri diri.
Bri.
- Hei! God kveld, Ragnar. - God kveld.
Vet du hva, far? Halfdan har lært meg et hemmelig språk.
I-språket, som ingen andre kan.
Blopp.
- Hvilke hemmeligheter driver du med? - Ingen.
Jeg ser at det er noe.
- Du har ikke vært nede ved sjøen? - Jeg har vært litt rar i magen.
- Er du dårlig? - Nei, ikke sånn.
Det kribler litt her oppe.
Og så er det som om masse sommerfugler flyr rundt her.
Råtten fisk. Du har spist råtten fisk.
Skjønner du ikke? Gutten har jo blitt forelsket.
Forelsket?
Det får du ikke vondt i magen av. Forstoppet, mener du vel?
- Blipp. - Nei!
Ja ja.
Jeg tenkte vi skulle begynne med det viktigste ordet i kristendommen:
Amen.
- Har noen hørt om "amen"? - Ja, fak...
Det er et veldig praktisk lite ord. Putt det inn nesten hvor som helst.
Vær så god, bare øv litt på det sammen.
Folke?
- For et nydelig vær. Amen. - Er du veldig glemsk? Amen.
Skal vi slåss? Amen.
Nei, nei, nei! Ikke misbruk Guds ord.
- Be om unnskyldning. - Si unnskyld, da.
Beklager at jeg slo deg. Amen.
Som et tegn på at du har tilgitt ham, vender du det andre kinnet til.
Amen.
Det er kjempegodt.
- Var det noe? - Nei, ingenting.
Bra.
Det er ikke en konge verdig å spise søppel.
Lag maten selv om den ikke duger.
Jeg kaster ikke noe fordi du kommer med mer mat enn vi spiser.
Er det ikke for lite, er det for mye.
Ta den.
Du kunne skaffe oss salt så vi kan ta vare på det vi har.
Det er tomt overalt.
Salt, salt, salt. Alltid maser du om salt.
Vi kan jo spørre Ragnar.
Hvem våger å nevne det navnet i mitt hus?
Jeg. De vil sikkert dele saltet sitt med oss.
Hvordan vet du at de har salt i Østby?
Det vet vel alle?
Da vi var én stor by, tilhørte saltlageret alle.
- Det har jeg hørt. - Jeg også.
Til Ragnar stjal høvdingens øks.
Nå sitter Ragnar og ruger på alt saltet-
- mens jeg sitter her og spiser råtten fisk.
Amen.
- Jeg skjønner det ikke. - Hva da?
- Hvorfor kan vi ikke bli venner? - Med hvem?
Med Østby så klart. Vi er vikinger, alle sammen.
Ja, det... Vi er for ulike.
De er kanskje litt annerledes, men ikke dumme og slemme.
Da jeg var på din alder, hadde jeg en venn fra Østby.
Vi var virkelig bestevenner, men nå...
Hvis du noensinne møter en fra Østby, gud forby, -
-vil du forstå meg.
Men det har jeg gjort alt.
- Hva er det du sier? - At jeg har møtt en gutt fra Østby.
Er du fra vettet? Skjønner du hva faren din ville sagt?
Hvordan det? Du sa jo at du også hadde en venn fra Østby.
Dette må vi snakke mer om.
Oi!
Sover du ikke?
- Jeg har ikke ro i sjelen. - Nå.
- Litt pølse? Det pleier å hjelpe. - Takk, aber nein takk.
Nei vel.
Jeg er urolig for datteren din. Jeg ser henne aldri i kirken.
Bare glem det. Hun er like uregjerlig som moren sin.
Alarik, hun er din eneste tronarving.
Hun må tilpasse seg.
Ellers er det fare for at ætten din dør ut.
Du blir helt glemt til slutt.
Og du foreslår?
La meg rettlede henne.
I klosteret vårt kan hun studere, -
- så hun kan innrette seg etter den kristne læren.
Hei! Ta imot her!
- Heng i nå! - Far!
Bare vent, så skal de få smake østbystål.
- Hvor har du tenkt deg? - På plyndring.
- Glem det. Du skal være hjemme. - Hva sier du? Vi snakket om dette.
Vikingene dine, ja. Ikke du.
Dere skal være sammen med pappa. Det blir gøy.
Hilda er ute i skogen et sted. Frø skal nok bæsje snart.
Ingen av dem har fått mat i dag. Ha det.
Frida? Frida!
Neste gang, Ragnar!
Ro! Ro!
Jeg er sulten.
God morgen, unge mann.
Jaså, her er det en som har sovet godt.
Jeg har ordnet med frokost til deg der inne, hvis du er bedre i magen.
Jo, litt så.
Halfdan? Vil du prøve å bæsje litt nå, kanskje?
- Jeg har ikke tid. - Halfdan!
Jeg vil vite hva du driver på med.
Jeg forteller det siden. Det er ikke farlig. Jeg lover.
Meia?
- Hilfdin! - Hilda? Hva gjør du her?
Jig spisirir. Hvir ir vinninnin din?
Ikke her. Kom.
- Hvir skil vi? - Ingen steder.
Meia? Vent litt.
Hvorfor går du den veien? Gudstjenesten begynner snart.
Jeg skal bare mate villsvinene.
Det er sehr viktig at du viser engasjement-
- nå som faren din har bestemt at alle i byen skal bli kristne.
Kom nå. Kom.
Den lille Fräulein prøvde å lure seg unna gudstjenesten.
Meia! Unnskyld så mye.
Da sees vi i kirken.
Du kan ikke bare gå din vei slik uten å si fra.
Hvirfir kimmir hin ildri?
- Hvir skil vi? - Hjem.
Gid idi. Vi gir hjim.
Jeg tar henne med til klosteret i Sachsenland så fort som mulig.
Der blir hun en eksemplarisk prinsesse.
Kloster? Jeg vet ikke. Er det virkelig nødvendig?
Kristina, munken prøver bare å hjelpe oss.
Doch, doch, doch. Den lille Fräulein er en villfaren sjel.
Jeg vil bare hjelpe henne med å ta del i det kristne fellesskapet her.
- La meg snakke med henne. - Jeg snakker med datteren min.
Jeg vil ikke snakke, og jeg drar aldri til klosteret!
Hører dere? Aldri!
- Meia... - Aldri!
Meia!
Piler fra vest.
Skjønner du hva som skjer hvis noen finner dem?
Jeg fikk dem av Meia.
Hvem er det?
Du må love å ikke si det til noen. Da blir alt sammen ødelagt.
Hva?
Vi har tatt med mat fra vest, sånn at vi slipper å sulte.
Har du...? Har du stjålet?
Nei ikke stjålet. Jeg fikk maten av Meia. Hun bor der.
Først fikk hun meg nesten til å drukne, men da hun forsto hvor lite mat vi har...
Dette her er ingen lek, Halfdan.
Skjønner du ikke at hun har lurt deg?
Hun kommer til å fortelle alt sammen til Alarik, og hva tror du vil skje da?
Når han får vite at en fra øst har stjålet maten hans?
Hva tenkte du på? Du har stjålet mat sammen med en fra Vestby.
Mener du at Meia lurte meg for å gi oss skylden?
Det er to ting de kan i Vestby: Lure folk og slåss.
Du kan aldri stole på en fra Vestby.
Hva?
Meia?
Hva har du gjort?
Du blir her, Halfdan.
Du bestemmer ikke over meg!
Du er ikke faren min! Vent, da, Meia!
Meia!
Meia, bare hør på meg, da!
Vi burde skjønt at dette var dumt. Vi skal ikke være venner, du og jeg.
Jeg trodde vi skulle stole på hverandre.
Det gjør vi jo.
Jeg skulle ønske jeg ikke hadde foreldre som vil bestemme over meg hele tiden.
Jeg skulle ønske jeg hadde mine...
De har tenkt å sende meg til et kloster, sammen med munken.
Hva? Da blir jeg med.
Hvis vi ikke får være sammen, så er det ikke noe poeng i å bli her.
Kanskje vi skal ta en båt og seile vår vei.
Jeg har faktisk greie på båter.
Jeg har det i blodet, for å si det sånn.
Har du?
- Men hva gjør vi med maten, da? - Å, den, ja...
Er det sånn de vil ha det, så kan de bare ha det så godt.
Hva vil du, da?
God morgen. Jeg har opplysninger som høvdingen kan være interessert i.
Er det noe om hvordan man tar seg av barn eller om søvnmangel?
Nei, det er om haltepinken. Jeg så ham i skogen med en fremmed jente.
- Nei, ellers takk. - Vent litt. Jeg fant denne også.
Sover du, Meia?
Sov du, så tar vi det i morgen.
Er du helt sikker på at vi ikke trenger seil?
Det går nok bra uten.
Se der. Maken til flaks!
En ekte viking har alltid hellet på sin side.
Stoler du på det der?
Klart det. Jeg fikk det av faren min.
Det er han som har laget det. Se her.
Det viktigste er at vi ikke sover når vi kommer til kanten-
-der sola faller ned.
Men hvor er egentlig faren din? Og moren din?
Mor... hun hostet så mye en vinter at hun sovnet og aldri våknet igjen.
Og far... han er der ute et sted.
- Dro han bare? - Ja. For åtte år siden.
Han måtte dra, men han lovet at vi vil ses igjen.
Han kjenner havet som sin egen håndflate.
Pussig. Hvorfor skjer det ingenting når jeg styrer?
- Kanskje du ikke er vant med så små båter. - Nei, egentlig ikke. Heller litt mindre.
Eller ganske mye mindre for å være ærlig. Mer som barkebåter.
Stå opp! Nå kan du ikke sove lenger.
Hilfdin?
Hilli?
Pilsi?
Hilli?
Jippi!
Nei, dette får være greit nok. Du klarer jo ikke å sitte stille.
Takk.
Frida, da.
Vi skal jo dele alt. Her er dine saker.
Kjelen må vi nesten ha på skift. Det er sånn når man bor hver for seg.
- Jeg er her på min side. - Jo, men det føles så merkelig å...
Fir! Jig hir finnit mit fir!
Hva er det? Hysj, da! Jeg snakker med moren din.
- Frida! - Missi mit i skigin!
Jeg syns bare at det er litt merkelig at du skal være der.
Jeg har funnet mat! Mat!
Her. Ta en pølse.
Å, du store tid.
Denne kan vi vel ikke spise, men alt det andre er nok spiselig.
Ja, hva var det jeg sa? Gudene har hørt oss, Frida.
Ja. Takk, Frøy. Takk...
Men noen eier det vel.
Her. Vær så god, bare ta.
Men...
Lurer på hva de driver med hjemme.
Tenk om de har funnet maten.
Kanskje de har blitt venner.
Det får vi ikke opplevd.
Ere... Tans...
Fili... Er-e-te-di...?
Tin...?
Men...
Men hva i huleste?
Hva i huleste!
Snu hver eneste stein, hver eneste gresstue.
- En stjeler ikke fra Alarik ustraffet. - Vi skal finne den skyldige.
Hele matlageret vårt er tømt.
Og hvem kan ha gjort noe sånt? Har dere noen fiender?
Nei!
Eller?
Litt til, kom... Litt til. Litt til.
Litt til. Kom igjen! Der, ja.
- Ja! Vær så god. Forsyn dere. - Kom!
Forsyn dere, godtfolk! Her i Østby gir vi oss aldri.
Ja, bare ta. Forsyn dere. Prøv eplene. Gudene hører på oss igjen, Ester.
- Vær så god! - Må vi ikke finne ut-
-hvem som eier maten før vi gir den bort?
Det du finner, er ditt. Det sa alltid faren min.
Her, Ingatora. Gudene hører på oss igjen.
Ragnar... Alarik vil snakke med Ragnar høvding.
- Vil Alarik snakke? - Med høvdingen.
- Han venter nede ved broen. - Er ikke dette mistenkelig?
Først maten og nå Alarik.
Nei, du sier jo alltid at jeg bør møte ham.
Her, bare ta litt salat.
- Hei, lillegutt. - Jaha.
Husker du at mor pleide å kalle deg for lillegutt?
Hvordan kan man kalle en som er stor som et hus, for lillegutt?
- Hva er det du vil? - Jeg skal si deg hva jeg vil.
Jeg vil ha tilbake maten min. Og så skal du be meg om unnskyldning.
Hva er det du snakker om? Hvilken mat?
Den du stjal fra mitt matlager!
Vi har alltid klart oss selv her. Og det skal vi fortsette med.
Hvis du ikke gir meg maten, kommer jeg over og henter den.
- Hallo. - Fort, kom!
Hei! Stopp, da!
Nei... Hvor er all maten?
Hvis det er noen som kjenner seg skyldig, er det på tide å tilstå.
Nei? Da er vi uskyldig anklaget.
Hva skal vi gjøre hvis de kommer? Alle som kan krige, har dere sendt vekk.
Hvis Alarik har høvdingens øks, er det uansett ute med oss.
Hva skal vi gjøre?
Jo, vi skal gjøre som vi alltid har gjort. Vi skal forsvare byen vår.
Til siste bloddråpe. Ja, for hvis vi ikke gjør det, -
-da er det slutten for Østby.
Bør vi ikke si noe likevel?
Det er for sent. Det ville bare gjøre saken verre.
Jo, det var dette med haltepinken.
Jeg så ham med en fremmed jente. Jeg tenkte det kan ha noe med saken å gjøre.
Hva så du?
De var nede ved klippen. De tok hverandre i hånda før de forsvant inn i skogen .
Greit, jeg skal spørre ham hvor guttungen er.
Nei. Jeg finner henne ikke noe sted.
Hva er det med deg, da? Hva er det som har skjedd?
- Hva skal vi gjøre? - Se på det som en mulighet.
Dere kan jo bli kristne alle sammen. Med én konge for begge byene.
Han er broren din, Alarik.
Og nå går i hvert fall jeg ut og leter etter vår datter.
Gi ham et ultimatum.
Si han får én dag på seg til å gi tilbake alt han har stjålet.
Jeg har det. Han skal få et ultimatum.
Han skal få én dag på å levere tilbake alt han har stjålet.
Og så... Så... Hva skal jeg gjøre da?
Da tar du makten i Østby for alltid.
Ja, nemlig. Og øksen...
Det er sikkert ikke så langt igjen nå.
Det er bekmørkt og vindstille, og vi aner ikke hvor vi er.
Kanskje vi skal prøve å snu det, da.
Ja, tenk om de kom fra den andre kanten.
Eller glemme kartet så vi slipper å dø i denne båten. Det er helt ubrukelig.
Er det én ting jeg har lært av min far...
Jeg er lei av å høre om ham. Han har vært borte i åtte år.
Skjønner du ikke at han er død?
Bjørn hadde rett. En kan ikke stole på folk fra Vestby!
Hvorfor ble du ikke hjemme i Østby, da?
Skulle ønske jeg aldri hadde møtt deg! Vestbyboer!
I like måte. Jeg klarer meg best på egen hånd.
Greit. Jeg også.
- Hva er det dere vil? - Ti stille, smed.
Hvor er guttungen din?
Ikke her. Og hvordan det?
Han var sammen med en fremmed i vest. Jeg så det selv. De etterlot seg denne.
Da vet du mer enn meg.
Hvorfor endevender dere smia mi?
Det er nok best for deg om vi ikke finner noe.
Forræderi betyr dødsstraff.
Er du helt sikker på at du ikke vet hvor den lille haltepinken din er?
Ja, jeg aner ikke. Han er vel ute i skogen. Og leker.
Vi kommer tilbake.
Meia, du må våkne.
- Espen... - Har jeg forsovet meg?
Jeg tror jeg har gjort noe dumt.
Halfdan er borte. Jeg ble sinna på ham. Og etter det har han vært borte.
Ta det med ro. Han er mer viking enn folk tror. Akkurat som faren sin.
Den jenta som reddet livet hans, hun er fra vest.
- Det var de to som kom med all maten. - Fra vest?
Så det var sånn Ragnar fikk tak i mat, altså?
Og nå tror alle at Halfdan er en forræder.
Vi må finne ham før noen andre gjør det.
Nei. Nei, nei, nei!
Hei.
- Slipp meg! - Nå tier du stille, gutt.
Nei, det er ikke som dere tror.
Nei, nei, nei! Vent! Jeg kan forklare! Kom tilbake!
Takk og pris!
Hvor har du vært?
Hvorfor dro dere til sjøs, da?
Vi ville rømme.
Jeg ble så fryktelig lei meg.
Jeg trodde at vi var bestevenner, men så begynte vi å krangle.
Men det er vanlig at en krangler med venner, men så blir man venner igjen.
Men jeg sa masse greier. Slemme greier som jeg ikke mente.
Han kommer aldri til å tilgi meg.
- Det er klart han tilgir deg. - Jeg vil jo ikke miste ham.
Mitt kjære barn.
Er det så ille?
Jeg tror visst jeg må få møte denne Halfdan.
Halfdan? Half-da? Halvdan? Går det an å hete det?
Ja, det gjør visst det.
Du har frist til sola går ned i morgen.
Ja, i min by er det i alle fall ikke noen mat som er din.
Så du vil ikke tilstå. Som vanlig.
Først stjal du øksen til faren vår, og nå stjeler du maten min.
Jaså, det er øksen det handler om. Du tok jo den. Jeg fikk aldri noen øks.
- Å, jo da. - Nei, jeg gjorde ikke det.
Ikke? Så hvem tok den, da?
Ikke jeg i hvert fall. Det kan jeg sverge ved Tor på.
Du lyver.
Du er ynkelig.
Du har frist til solnedgang med å levere tilbake maten min!
Ellers kan du glemme byen din! Hører du det, Ragnar?
- Hvordan gjør du det da? - Du kan få en stor fisk med den.
- Du kan... - Bare vent. Jeg skal skyte alle fiskene.
Jeg skal kverke den drittsekken. Om det så er det siste... jeg gjør.
Han skulle ha holdt klørne sine unna!
Vi fant en gutt fra øst i byen.
Jaså? Hvor er han?
I fangehullet.
Dette er faktisk en ganske grei årstid å sitte i fangehullet på.
Men om vinteren er det ikke gøy å sitte i fangehullet.
Bjørn hadde rett. Jeg skulle holdt meg i smia.
Jeg kommer aldri til å bli en ekte viking.
Det tenker jeg også ofte, men så tenker jeg at dette ordner seg.
Du har hatt en dårlig dag. Men snart kommer Ragnar, om det er en trøst.
- Ragnar? Hvorfor det? - Han har plyndret matlageret til Alarik.
Han må levere tilbake maten. Da skal vi ta makta i Østby, om de vil eller ei.
Og det blir litt av en overraskelse, du.
Hvis de ikke klarer å skremme høvdingen, så klart.
Alarik går aldri inn i en kamp som han ikke kan vinne.
- Nei, hvem gjør vel det? - Ja, hvem gjør vel det?
Oi, så tørst jeg er. Kan jeg få noe å drikke?
Ja...
Ja, siden du er en såpass hyggelig ung mann så...
Til tross for at du kommer fra øst.
Litt vann... Her er det vann...
Hvordan vet dere at han er fra øst?
Det sa han jo selv.
Typisk folk fra Østby.
Det er tomt for vann.
- Se, da. - Jaså? Men hvem vokter gutten?
Det gjør jeg. Men han var så tørst at jeg ville bare hente litt vann til ham.
Går det bra?
For svarte!
Oi, oi, oi.
Hvordan gikk det?
Nå finner dere gutten!
Vakter, fangen har rømt!
Hilfdin! Hvir hir di virt?
Hilda... Jeg har et oppdrag til deg.
Indiliiig!
Alarik må få tilbake maten sin før det er for sent.
Den er borte... Hvordan?
Mitin ir i migin. Nim!
Har dere spist den opp? Hva?
Han kan ikke svømme. Han må være på land.
Ja... Men den jenta fra Vestby, da? Kanskje han har tatt seg over dit.
Der hadde han ikke overlevd en dag.
Jeg tror han må være i skogen.
Når du snakker om vikingene, kommer de.
Jeg har ikke fått blund på øyet i natt.
- Hvor har du vært? - Jeg er redd jeg har gjort noe kjempedumt.
Neimen, man skulle nesten tro at dere to er i slekt.
De leter etter deg, Halfdan.
- Kom. - Beklager at jeg ble så sinna.
- Det jeg sa, var også dumt. - Ja... Men du hadde jo rett.
Jeg er ikke faren din, selv om jeg føler meg som det iblant.
Nå pønsker Alarik på å bli konge over begge byene.
Å, du store Tor. Vi har jo ikke en sjanse mot Alariks vikinger.
Ja, men én ting er jo bra. Alarik går aldri inn i en kamp han ikke kan vinne.
- Og det er bra? - Det gjør jo ikke saken enklere.
Jo... Med deres hjelp.
Vår?
Skjoldet er viktigere enn sverdet! Er dere døde, kan dere ikke slåss!
Dette er nytteløst. Vi vil dø.
Først vil de le av oss. Og så vil vi dø.
Jo... Altså, jeg har en idé til hvordan vi kan forsvare oss.
Skal vi forsvare oss med ideer, Espen? Legg deg og la oss ta oss av dette.
Hysj, Grimulf. Hva mener du? Fortsett, Espen.
Hva er det som har skjedd?
Det var Østby som stjal maten vår.
- Østby? - Så nå skal Alarik ta hevn.
- Hvor er faren min? - Han gjør seg klar til kamp.
Har du sett Alarik? Han må få vite at alt er en misforståelse.
Misforståelse?
Ja, han tror Østby har tatt maten vår. Men det er det ikke.
Det var jeg og Halfdan. Vi ville bare hjelpe så byene kan bli venner igjen.
Ja, ja... Jeg tror jeg så ham her borte. Kom.
Tenk om det var blitt krig grunnet en misforståelse når vi kan leve sammen.
Hvis bare Ragnar og Alarik får vite at det var vår...
Ingen åpner den døra uten min tillatelse. Forstått?
Hallo! Slipp meg ut!
Sånn, bra.
Jeg fikser det. Jeg kan det. Ja, det er bra.
Tenke seg til. Av alle mennesker så traff du altså en prinsesse.
- Ja, men hun er som alle andre. - Jaså...
- Er vi klare nå? - Ja.
Nå er vi klare.
Jeg skulle gitt hva som helst for å se det fjollete uttrykket til Alarik.
At Østby kunne...
Tenk om vi mislykkes. Da er alt sammen min feil.
Ingenting er din feil.
Kom.
Det er min feil at byene er uvenner, ikke din.
Jeg trodde jeg gjorde en god gjerning da jeg gjemte den da høvdingen døde.
Men det gjorde bare saken verre. Og til slutt så rev de broen.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Jeg våget ikke å si det til noen.
Ja, bortsett fra til Espen, så klart. Den som er mest viking av oss Halfdan, -
-det er deg.
Vet du hva? Jeg tror at den lå bedre der enn i hendene på en høvding.
Bjørn?
Du er faren min.
Mot broen!
Er det noen som hører meg? Vær så snill!
Vær så snill! Vær så snill, slipp meg ut!
Så du kommer alene?
Det blir ikke krig så lenge du holder deg på din side.
Gir du oss tilbake maten eller ikke?
Da er det ingen vei tilbake.
Nå!
Vi skal forsvare byen vår til siste bloddråpe!
Harald!
Einar!
- Ja, det virker. - Bra, bra!
Bra!
Fortsett, fortsett!
Nei.
Nå skal hodet ditt rulle, Ragnar.
Ja!
Vakt, vakt! Lukk opp!
De kommer.
- Ta ned dukkene! - Til våpen!
Jeg skal sørge for at du blir straffet, din forræder.
Hva er det der?
Høvdingens øks.
Bare vent til Ragnar får høre om dette. Du skal angre.
Akkurat nå er det motsatt.
Bø!
- Hjelp, jeg kan ikke svømme! - Ha det!
Stigene!
Det var jeg!
- Stopp! - Det var jeg!
- Det var jeg som stjal alt sammen! - Øksen!
Det er ikke mulig. Den er jo borte.
Det er jo han. Østbygutten!
Jaså? Ta ham, da.
Han skal straffes med døden.
Ett skritt til, så slipper jeg den!
Fra nå av skal vi hjelpe hverandre. Sånn som før!
Alt som finnes i vest, tilhører øst. Og alt som finnes i øst, tilhører vest!
Gi meg øksen! Den er min!
Og det er ingenting jeg vil ha i byen din!
- Det er vi to om. - Pass deg, du!
Nå er jeg lei av dere to. Hvorfor kan vi ikke være sammen?
Er guttungen den eneste som har vett nok til å forstå det?
Kom igjen. Ta hverandre i hånda.
- Aldri. - Surpomper!
Ja, det syns vi alle sammen!
Nå må dere slutte å være så barnslige. Nå setter vi en strek over dette.
Gi meg sverdet. Sverdet! Nå!
Sånn. Gi meg ditt. Du gjør som jeg sier. Nå!
Kniven også. Ta ham i hånda. Gi meg kniven. Nå!
Gjør som jeg sier. Bra.
Dere skal bli kristne, alle sammen! Enten dere vil det eller ikke.
Slipp meg, sa jeg!
Guds planer er for store til at en liten guttespjæling skal få ødelegge dem.
Kast hit den øksen!
Du slipper datteren min!
Munk, dette skal du få angre på.
Nei.
- Kast hit øksen, sier jeg. - Ikke gjør det, Halfdan!
- Meia! - Meia!
- Å nei, hun vil drukne!
- Meia! - Gjør noe, da!
Den som intet våger, intet vinner.
- Men han kan jo ikke svømme. - Halfdan, nei!
Halfdan!
Hold ut!
- For Østby! - Og Vestby!
Skål for vest!
Halfdan, kom!
Det er gutten min, det.
Jeg har aldri sett maken til mot. Helt alene mot begge høvdingene.
Du klarte det. Som en ekte viking.
Halfdan Viking.
Det får en si, ja... Hvem hadde trodd noe sånt?
- Jeg trodde ikke mine egne øyne. - Halfdan? Kom!
Gjett om vi skal feste i dag.
Hva var det jeg sa? Forelskelse.
- Forstoppelse. - Nei...
Jo, du. Skål.
Ja, vi har faktisk tenkt å gi jentene et søsken til.
Jo, nå når vi er litt mer sammen, så... Ikke sant Ragnar?
Den er helt ubrukelig. Ta den, du.
Ja. Litt fortere, er du grei.
Er vi skuls nå?
Ja, nå er vi skuls.
Har jeg noe på munnen, eller?
Nå har du det.
- Kanskje vi skal ta en seiltur til, da. - Nei.
- Greit! Men da skal jeg styre. - Aye aye, kaptein.
Du og jeg er her Og vi har den samme lengsel
Å få være den som vi er
Jeg har gjemt deg der
Aller innerst i mitt hjerte Er din plass
Jeg lover at Hvis du roper mitt navn
Kan intet hindre meg
Verken hav eller ild, min venn
Og så fort som jeg kan Kommer jeg til deg
Og jeg vet vi skal ses igjen
I en natt så kald Når du hører skogen hviske
Vet du drømmen din vil bli sann
Samme hva som skjer
Er jeg din for evig Vi er alltid to
Jeg lover at Hvis du roper mitt navn
Kan intet hindre meg
Verken hav eller ild, min venn
Og så fort som jeg kan Kommer jeg til deg
Og jeg vet vi skal ses igjen
Når du er redd Og hvis du tviler
Løft ditt blikk, hør på meg Jeg er her
Du er nær meg nå Følg hjertets stemme
Gjennom ild Jeg lover deg
Hvis du roper mitt navn Kan intet hindre meg
Verken hav eller ild, min venn
Og så fort som jeg kan Kommer jeg til deg
Og jeg vet vi skal ses igjen
Tekst: Heggernes/Dart www.btistudios.com